Tekstityksen versionumero: 1.1 Päiväys: 09.10.2013
Tämänkin tekstityksen tarjoaa: WWW.DIVXFINLAND.ORG
Suomennos: juzkaaz, Mr.Mystery, VierasTalo, Adebisi, jazzzombie, KniL ja Irkkaa
Oikoluku: juzkaaz
TÄMÄ TAPAHTUI TEXASISSA
Ruth!
Ruth.
Minne menet? Koti on toisessa suunnassa.
- Ei minun kotini. - Palaatko äitisi luokse?
- Sinne on 24 kilometriä. - Tiedän sen.
- Kävelen sitten kanssasi. - Tee, mitä haluat.
- Haluan viedä sinut taloomme. - Miksi sanoit Freddylle meneväsi yksin?
Tuskin sanoin noin, mutta jos sanoin, tarkoitin meitä kahta.
Tarkoitan aina meitä kahta.
Aiotko jättää minut?
- En aio. Kukaan ei jätä... - Jätän sinut ensin.
Ei ole hauskaa.
En jätä sinua, etkä sinä jätä minua.
Jos jätät, seuraan sinua.
En halua joutua vankilaan.
Et sinä joudukaan.
- Eikä tuo tönö ole koti. - Se on työn alla.
Taidan saada lapsen.
Saammeko lapsen?
Etkö ole vihainen?
En ole.
Äitini kasvattaa sen.
Voinko varastaa suukon?
Lopeta. Tuo kutittaa.
Tarkoitus on laulaa lauluja.
Puhu vain.
Väsyttääkö?
Se on menoa.
Pärjään kyllä.
Palaan viiden minuutin päästä.
Meneillään on pieni takaa-ajo...
Sinne käveleminen on kuin paholaisen tapaaminen.
Kutsumme kaikki yksiköt tueksi.
Hemmetti. Lasku.
Ammuin jotakuta.
Taisin ampua jotakuta.
Ei hätää.
Voi luoja.
- Taisin ampua jotakuta. - Helvetti.
Anna ase.
Anna ase minulle, Ruth.
- Mitä teet? - Kuuntele.
Nousemme ylös ja kävelemme tuonne.
Menen ensin. Tule perässä.
Ei. Pääsemme karkuun, jos juoksemme.
Emme pääse. Meidät ammutaan.
Jos jäämme tänne, meidät ammutaan.
En tee sitä. En mene vankilaan!
Kerro, että minä ja Freddy teimme kaiken.
Panin aseen käteesi. Kerro, että pelkäsit.
Pääsen nopeasti pois. Sinun on vain odotettava.
Lupaan, että tulen luoksesi. Odota minua.
Odota vain minua.
Menetin poikani.
Jäljelle jäävät sinä ja Bob.
Bobilla vain ei ole vaihtoehtoja.
Olen hämmentynyt, Ruth.
Otin teidät huostaani.
Kasvatin sinut ja Bobin kuin omat lapseni.
Miten menitte tekemään moista?
Teimme vain sitä, mitä opetit.
Onko se poika vai tyttö? Tiedätkö vielä?
En tiedä.
Mitä haluat tehdä?
Aion odottaa häntä.
Hyvä Ruth, -
uneksin sinusta taas viime yönä.
Uneksin sinusta joka yö ja useimpina päivinäkin.
Pitelen kasvojasi mielessäni. Muistelen ääntäsi.
Ajattelen, että hiuksesi ovat pidemmät ja vatsasi kasvanut.
Ihmiset puhuvat katumuksesta, mutten tunne sellaista.
En vähättele tekemiäni asioita.
Teimme mitä teimme, ja sellaisia me olemme.
Tämä lause poistetaan, ennen kuin luet sen, mutta tiedät, mitä siinä lukee.
Herään joka päivä ajatellen, että tänään näen sinut, -
ja jonain päivänä näenkin.
Siihen saakka jatkan kirjoittamista. Kirjoitan joka päivä.
Jonain päivänä saat kirjeen, nostat katseesi -
ja minä olen antamassa sitä.
Sitten voimme unohtaa sanat. Kosketan kasvojasi ja suutelen sinua.
Bob Muldoon, oletko hereillä?
- Olen. - Sait tytön.
Otan tyttäremme syliini.
Lähdemme johonkin.
Johonkin kauas.
Kirjoita minulle heti kun pystyt.
Rakkaudella, Bob.
Äiti.
Huomenta.
- Miten nukuit? - Hyvin.
- Onko nälkä? - Ei.
Mitä nyt? Tule tänne.
Nukutaan vielä.
Äiti!
Katso, mitä löysin!
- Mitä löysit? - Kissanpentuja.
- Mistä nämä tulivat? - En tiedä.
Montako teitä on?
Oletpa pikkuinen. Etkö olekin?
Missä äitisi on?
Miksi oikein itket?
- Ehkä se haluaa minut. - Ehkä haluaakin.
Sinulla on kaksi haarukallista jäljellä.
"Pieni hevonen juoksi minkä kykeni. Se kuuli kettujen haukunnan.
Se kuuli myös sitä jahtaavien susien ulvonnan.
- Ne tiesivät, etteivät saisi sitä kiinni." - Karhu.
Aivan, karhunpentu. Isäsi rakastaa karhuja. Hän paini ennen niiden kanssa.
Hän taklasi ne ja tinttasi nenään.
- Pane kengät jalkaan. - Hyvä on.
Huomenta. Toivoinkin tavoittavani teidät ennen töihin lähtöänne.
- Onko jokin vialla? - Haluaisin vaihtaa muutaman sanan.
- Montako kissaa teillä on? - Neljä.
Mikä tämän nimi on?
Willow.
Minusta se näyttää Jimmyltä.
- Mistä saitte kissat? - Löysimme ne takapihalta.
- Kiitos. - Niiden äiti on kai häipynyt.
Haluaisitteko luopua osasta niistä?
Pystyn huolehtimaan muutamasta kissanpennusta.
Kuten sanoin, -
teidät kutsutaan piakkoin poliisiasemalle.
Asiasta kerrotaan uutisissa myöhemmin.
Ajattelin, että tämä olisi paras kuulla ystävältä.
Mikä?
Bob yritti karata jo viidesti.
- Tiesittekö sitä? - En tiennyt.
Ehkä kuudes kerta toden sanoo.
Hänen karkurikaverinsa jäivät kiinni yrittäessään päästä junaan Bartlesvillessä.
Ehkä Bob yrittää samaa.
Ehkä hän on jo kaukana.
- Ehkä. - Mitä itse luulette?
- En tiedä. - Onko kukaan kysellyt hänestä?
Ei.
Entä hänen kirjeensä?
Nehän luettiin ennen lähettämistä. Ei niissä ole mitään.
- Toisitteko ne silti meille? - Teen mitä haluatte, -
mutta hän ei ole palaamassa.
Hän ei tule hakemaan minua, jos sitä ajattelitte.
Ruth!
Kertoiko hän sinulle mitään?
Hän ei sanonut hittojakaan, Gene.
Yllättävää. Luulin hänen pitävän sinusta enemmän kuin minusta.
- Anna minun hoitaa tämä. - Sinuahan mies ampui, Pat.
Saat toki napata sen paskiaisen.
- Anteeksi, että olen myöhässä. - Panin hänet jäähylle tappelemisesta.
- Miksi tappelit poikien kanssa? - He nimittelivät minua.
Tarvitset tuota paremman syyn.
Tulehan sitten.
Iltaa.
Hei, pikkuinen.
Ollaanpa sitä tänään nättejä.
Eikö syntymäpäiväsi ole pian?
Joko olet tehnyt listan?
Parasta panna töpinäksi. Pyydä äidiltäsi apua.
Kuulin uutiset.
Haluatko jutella mistään?
Kaikki luulevat, että minulla on jotakin kerrottavaa.
Ei minulla ole mitään.
Hänet kuulemma jäljitettiin Montanaan.
Luuletko hänen olevan Montanassa?
Voin soittaa muutaman puhelun.
Jos vaikka saisin tehtyä jotakin tämän lopettamiseksi.
Saisin lopetettua tämän yksin vaikka heti.
Minun ei tarvitsisi kuin -
kertoa totuus.
Anteeksi, rouva.
Jatka vain valtatietä pitkin.
Missä me edes olemme? Mikä osavaltio tämä on?
- Missouri. - Vai Missouri.
Tunnistan teidät.
- Kuinka tähän saa lisää ääntä? - Siinä sivussa on pieni...
Juuri noin.
- Minne ajattelit mennä? - Sitä suuntaa ei ole keksittykään.
En tiedä.
- Miten teit sen? - Tarkoitatko pakenemista?
Tällaiset hiuksetko miehillä on?
Aloin vain kävellä, kuten sanoinkin tekeväni.
Kävelitkö vain ulos?
Kävelin.
Kuinka se onnistui?
Vartijat tulevat käymään selleillä joka ilta.
He ilmoittavat valojen sammuttamisesta ja kalistelevat kaltereita pampuillaan.
Eräs vartijoista jäi aina jauhamaan sontaa kanssamme.
Eräänä iltana sanoin:
"Kohta emme enää tapaa. Olen ulkona kymmenen päivän päästä."
Hän kysyi, miten se onnistuisi. Vastasin, -
että kävelisin vain ovesta ulos.
Hän sanoi, että minut pysäytettäisiin. Vastasin kieltävästi.
Minulla on parempaakin tekemistä. Hän sanoi, ettei vankila toimi niin.
Sanoin, että se toimii niin, koska hän luulee, että sen täytyy.
Minulla on kutsumus.
Minulla on vaimo ja tytär, joka tarvitsee isäänsä.
Hän kysyi, mitä tiedän kutsumuksista. Vaikka pääsisin vapaaksi, -
minun pitäisi vastata Luojalle ja Paholaiselle teoistani.
Sanoin hänelle... Hitto.
Sanoin...
Sanoin hänelle, -
että minä olin Paholainen. Nyt olen pelkkä mies.
Päivät kiitävät ohitseni. Kymmenen, yhdeksän, kahdeksan...
Viimeisenä päivänä -
kalterit aukeavat -
ja kävelen ulos.
Hyppäsit kuulemma työrekasta.
Niin.
Onko sinulla mitään syötävää?
Olen yhä nälkäinen.
Etsin jotain.
- Oletko nähnyt Ruthia? - Viime kerrasta on jo aikaa.
Hän ei enää asu äitinsä luona.
Osti talon.
Uuden talonko?
Skerrit pitää hänestä huolta. Ruthilla ei ole huolen häivää.
Pitäisi kai kertoa, että minulta kyseltiin sinusta.
Mitä kerroit?
Kerroin, etten ollut nähnyt sinua. Se oli totta.
En uskonut näkeväni sinua näin pian.
Se on totuus.
Tuo kuittaa velkani.
Mistä nämä tulivat?
Kaikkialta.
Kenelle ne kuuluvat?
Minulle.
Puu vaikuttaisi lahonneen.
Lienet oikeassa. Naulat eivät enää auta.
Koko ränni irtoaa rankkasateilla. Käyn naulaamassa sen kiinni, -
- ja pian se on taas irti. - Joko teet niin tai ostat lisää ämpäreitä.
Se olisi helpompaa lyhyellä aikavälillä.
Sitten vesi pitäisi viedä pois sateella. En tiedä.
- Terve! - Terve sinullekin.
Tämä sade muistuttaa minua eräästä maaliskuusta.
Satoi 260 milliä päivässä.
Keskimmäinen säiliöni kuivui, ja loput...
Voisitteko kertoa, mikä tämä kaupunki on?
Meridian.
Selvä. Tulimme Glen Rosesta, muttei näkynyt kylttiä.
Emme tienneet, menimmekö liian pitkälle vai emme.
Se riippuu määränpäästänne.
Tänne.
Aiotteko metsästää peuroja?
- Mietimme asiaa. - Satoi niin, että säiliöt täyttyivät.
Kun vaimoni tarkasti ne seuraavana päivänä, säiliössä ui monnikala.
Se täyttyi ja läikkyi.
- Ovatko nämä aitoja? - Anteeksi mitä?
- Ovatko nämä aitoja? - Totta kai.
Kuinka vanhoja ne ovat?
Tuo pistooli on 125-vuotias.
Todellako?
Näetkö sen vieressä olevan paperin?
Se on lista.
Lista raukoista, jotka kohtasivat loppunsa aseen piipusta.
Kuulostaa paskapuheelta.
Sitä se lieneekin.
Voinko auttaa teitä löytämään jotakin?
Katselemme vain.
Onko uutisia?
Ei tänään.
Haluat varmasti nämä takaisin.
Ne vain keräävät pölyä.
- Luitko niitä? - En.
Mikset? Kaikki muutkin lukivat.
Minulla ei ole oikeutta.
Voinko kysyä jotain?
Tietysti.
Olitko tosissasi sanoessasi, ettei Bob tule hakemaan sinua?
Olin.
Ajattelin, että haluaisitte lähteä kaupungista, kunnes tämä on ohi.
Siihenkö asti, että hän jää kiinni?
Minne menisimme?
Turvaan.
Tulisitko mukaamme?
Joku tulisi.
Taidan jäädä. Minulla on töitä, ja Sylvien syntymäpäivä on pian.
- Pärjäämme kyllä. - Toki. Täyttääkö hän neljä?
Täyttää.
Mitä hän haluaa lahjaksi?
- Hevosen. - Oikeanko?
Oikean.
Minne panette sen?
Tunnen miehen, joka voisi myydä sellaisen kohtuulliseen hintaan.
- Tunnetko? - Tunnen.
En voi huolehtia hevosesta.
Ei hevosta sitten. Ehkä voisin -
tuoda hänelle jotain.
- Miksi? - Siivoilin hieman.
Löysin erinäisiä esineitä, joista hän voisi pitää.
- Erinäisiä esineitäkö? - Aivan.
Hyvä Ruth.
En tiedä, miten aloittaisin kirjeen.
Päässäni pyörii miljoona ajatusta, ja ne on saatava ulos.
Tiedät, että olen vapaana ja että tulen luoksesi.
Kuten olen aina luvannut tulla.
Kunpa saisin seistä rinnallasi ja kuiskata korvaasi.
Taivalsin läpi metsien ja vuorten ilman kenkiä.
Matka on ollut pitkä, mutta nyt olen lähellä.
Niin lähellä, että voin melkein hyväillä poskiasi.
Ole hyvä, Don.
Olkaahan kunnolla, pojat.
Voi sinua, Bob.
Pakenit vankilasta ja palasit heti tänne.
Ei ollut kovin viisasta.
Kunhan et tee ilmoitusta minusta.
Missä Miles on?
Hän on lähtenyt.
Gladys myös.
- Minä olen yksin. - Kuka pyörittää show'ta?
Ei ole enää mitään show'ta.
Eikö tämä kuulunut Freddylle?
Tuskinpa.
Muistan leikkineeni tällä.
Ne pikku intiaanit...
Ovatko ne vielä tallessa?
Kaikki Freddyn tavarat ovat mennyttä.
- Mitä sinä haluat, Bob? - Ajattelin, olisitko kuullut jotain.
Mitä?
Täkäläisestä miehestä, joka karkasi vankilasta.
Gene Dentler apulaisseriffeineen kävi jututtamassa pari päivää sitten.
Kerroin tietäväni montakin paskiaista, jotka haluaisivat tappaa sinut.
Mutta että olisi hauskempaa lyödä vetoa, kuka ehtii ensin.
Kusetit kylliksi ihmisiä aikoinaan.
Sitten minut pidätettiin.
Et heidän toimestaan.
Turhaanpa etsivät.
Bob Muldoon häipyy maisemista.
Minne aiot häipyä?
Ajattelin asettua aloilleni.
Rakentaa talon ja avata putiikin. En tiedä.
Vanhentua, kuten sinä.
Yksinkö?
Kuulin, että ostit Ruthille talon.
Hän saa asua entisessä kodissani.
Siellä on iso piha, jossa tyttönsä saa leikkiä.
On se tyttö minunkin.
Hän on niin suloinen, että haluat antautua.
Yhden asian sentään teit oikein.
Huolehdin heistä parhaani mukaan.
Enköhän minä huolehdi nyt.
- Niinkö meinaat? - Kyllä vain.
Kuulehan.
Tee mitä tahdot.
Ota kaikki rahasi -
ja mene niin kauas kuin pääset.
Tämän kuitenkin sanon:
jätä ne tytöt rauhaan.
En voi.
Kyllä sinä voit.
Miksi jättäisin?
Mietipä nyt, Bob.
Jos joudut hankaluuksiin, -
heidän ei tarvitse kärsiä.
Mihin hankaluuksiin?
Pääsit vapaaksi. Mitä vielä haluat?
Haluan perheeni.
Niin haluan minäkin, mutta en saa.
En satuta sinua enää tämän enempää.
En enää koskaan käy sinuun käsiksi, -
näpäytä sormille tai purista poskiasi.
En ilmoita seriffille enkä kerro liikkeistäsi.
Mutta jos saan kuulla sinun jutelleen Ruthille, -
pidän huolen siitä, että joudut hankaluuksiin.
Freddy avasi tulen sinä päivänä.
Muuten kukaan ei olisi loukkaantunut.
Lähde, Bob.
Pitää avata ovet.
Mene ennen kuin joku näkee sinut. Etsi jokin turvapaikka.
- Missä avaimet ovat? - Autossa.
Minäkö aiheutan Ruthille hankaluuksia?
Hän luulee voivansa ostaa talon. Ei se niin toimi.
Ruth häipyy sieltä kuin se olisi tulessa.
Tarvitsen kynän.
Ei tule mitään.
Anteeksi.
ON AIKA LÄHTEÄ
NÄHDÄÄN HUOMENILLALLA
MINÄ, SINÄ JA SYLVIE
Tule tänne.
Ajattelin tässä, -
että jos lähtisimme retkelle.
Syntymäpäiväsi jälkeen. Mitä pitäisit?
Jonnekin uuteen paikkaan.
Hypätään vain autoon ja ajellaan. Se olisi tosi hauskaa.
Odottakaa.
Näytäpä sitä.
Anna tänne.
Ole hyvä.
Mennään.
Mitä jos sulkisin baarin ja veisin sinut ajelulle?
Muualle vähäksi aikaa.
- Mitä tänne kuuluu? - Hyvää.
- Olenko rikkonut lakia? - Et.
- Sinua ei ole näkynyt aikoihin. - Olen pysytellyt paikoillani.
- Saako olla juotavaa? - Ei kiitos.
Etsimme vanhaa ystävääsi.
- Olet varmasti kuullut uutiset. - Olen.
Pari poliisia kyseli Monroe'sissa kysymyksiä.
- Oletko nähnyt häntä? - En ole.
Saanko vilkaista ympärilleni?
Billy, vahdi baaria.
Tehdään tämä nopeasti. En tahdo ärsyttää asiakkaita.
Kuulin hänestä viimeksi viime talvena. Hän lähetti kirjeen.
- Kirjoititko takaisin? - En.
Etkö ollut hänen porukassaan? Bob Muldoon, Ruth Guthrie, Freddy?
Lopetin sen ja hankin tämän yrityksen.
Hitto. Jätin avaimet alakertaan.
Odota.
On palattava kassan ääreen pian.
Käytin sitä kirjanmerkkinä.
Taisin hukata paikkani.
- Antoiko Ruth sen sinulle? - Lähetti sen postissa.
Pyysi lähettämään Bobille.
- Et lähettänyt. - Olen huono vastaamaan kirjeisiin.
Kuinka kauan sitten?
Kuinka vanha tyttö on?
Kohta neljä vuotta.
Suurin piirtein niin kauan sitten.
- Voinko pitää tämän? - Toki.
- Soitat kai, jos kuulet jotain. - Totta kai.
Katsopa tätä. Tämä on ensimmäinen asia, jota pidit päälläsi, kun synnyit.
Olit niin pieni.
Katso, kuinka pieni se on.
Toin sinut kotiin, ja nukuit tunteja. Olit kiltti tyttö.
Pidän tätä mukanamme, -
koska saatamme tarvita sitä jonain päivänä.
"Ja pieni hevonen otti kenkänsä ja juoksi pois pimeästä metsästä.
Se tuli kalaisalle joelle. Kalat olivat poissa.
Mikään ei estänyt sitä ylittämästä jokea.
Se ylitti joen ja kiipesi kukkulalle. Pian se näki jo kotinsa."
Mikä hätänä, tyttökulta? Miksi olet niin hiljainen?
Kaikki kääntyy parhain päin.
Odota vain.
HYVÄ BOB
Oletko kuullut mitään Bobista?
- Tulisit sisälle. - En.
Tiedän, että Bob on pyörinyt täälläpäin.
Voisitko antaa tämän hänelle?
Mikä se on?
Voit lukea sen, jos haluat. Ajattelin, että luet joka tapauksessa.
Jos näet häntä, voitko kertoa...
Anna se vain hänelle.
Hyvä Bob, toivottavasti et koskaan lue tätä.
Haluan, että tulet luoksemme ja viet meidät pois, kuten aina lupasit.
Et kuitenkaan voi.
Et voi tulla tänne nyt.
Enkä minä voi lähteä mukaasi.
Jos tulet tänne, jäät kiinni.
Jos lähdemme mukaasi, meidät löydetään. Tämä ei saa päättyä niin.
En voi antaa sen päättyä niin. En meidän -
enkä Sylvien vuoksi. En voi antaa sen tapahtua.
Siksi me lähdemme.
Jos tulet etsimään meitä täältä, olemme lähteneet.
Menemme jonnekin, missä kukaan ei tunne meitä.
Voimme odottaa oikeaa aikaa, -
jolloin maailma unohtaa meidät.
En tiedä, kuinka selittäisin tämän paremmin.
Ymmärrät, mitä tarkoitan.
Olemme odottaneet niin kauan.
Meidän on odotettava vain hieman pidempään.
Tule etsimään meidät. Tiedän, että tulet.
Toivon sitä.
Löydämme toisemme.
Rakastan sinua todella paljon.
On aika herätä, tyttökulta.
Kultaseni.
Hyvää huomenta.
Hyvää syntymäpäivää.
Oletko nähnyt häntä?
Kävimme hänen tyttönsä luona.
Hartigan käski kertoa jotain, jos törmäämme sinuun.
Mitä?
Hitto. Unohdin.
Minäpä kerron jotain.
Ota se ja tee, mitä tahdot.
Jos et löydä häntä, -
se ei ole syy palata tänne.
Ymmärrätkö?
En pese käsiäni tästä kaikesta.
Jos tulet vielä tähän kaupunkiin...
Jos edes ajattelet vetää ne tytöt mukaan tähän, -
tapan sinut.
Siinä kaikki.
"Warren Miller." Kuka keksii nämä nimet?
Niitä ei ole keksitty. He ovat oikeita ihmisiä.
Kuolleita kylläkin, mutta oikeita.
Todellako?
- Niin minulle on sanottu. - Ruth ja Sylviekin?
- Eikö kukaan kysele peräämme? - Ei enää.
Hienoa. Toivoitko jotakin?
- Mitä toivoit? - En kerro.
Pidä sitten salaisuutesi.
Miltä näytän?
Ihan itseltäsi.
Se kelpaa.
En tuhlannut aikaani.
- Muistatko vanhan Joe Cranstonin? - Muistan.
Muistatko, kun menin hänen kanssaan St. Louisiin?
Hän ehosti itseään kolme tuntia ennen matkaa. Kysyin: "Joe, mitä teet?"
Hän vastasi: "Jos minulle sattuu jotain, -
haluan äitini tunnistavan minut."
Hän puki ylleen lapsuudentakkinsa.
Hän yritti napittaa sen, mutta se repesi selästä.
Hän piti sen yllään St. Louisista Texasiin.
Hän näytti aivan mollamaijalta.
Palatessamme sanoin: "Äitisi olisi tunnistanut sinut, -
- mikäli jotain olisi sattunut." - Hän vastasi: "Takkini ansiosta."
Hän ei tajunnut sitä. Ihmiset eivät ymmärrä asioita, kuten he luulevat.
Sylvie tuntee minut.
Hän tunnistaa minut katsomatta minuun.
Ruth tuntee kaukaa minun lähestyvän.
Olemme olleet aina -
yhtä.
Riitelimme kuin lapset lelusta.
Hän pani paikat matalaksi, -
ja halusin vain pidellä häntä.
Hän säntäili ympäriinsä kuin kolibri.
Sanoin: "Ruth, -
voit huutaa äänesi käheäksi.
Sillä ei ole kuitenkaan väliä.
Kun olet huutosi huutanut, -
jäljellä olemme vain me tässä huoneessa."
Hän sanoi: "Juuri niin.
Olemme aina kahdestaan."
Kuinka kaunis se onkaan. Pidätkö siitä?
Hyvää syntymäpäivää.
Vielä yksi yllätys jäljellä.
Osaatko avata nämä?
Avataan se.
Tämä oli minun, kun olin kokoisesi.
Katsotaan, miten se sopii sinulle.
- Kerro Ruthille terveisiä. - Kerron.
Toivottavasti emme näe enää.
- Mitä koira sanoo? - Hau hau.
Koeta sitä.
Hau hau. Sitten takaisin kissaan.
Kokeile.
Vielä kerran.
Jääpä harjoittelemaan. Viikon tai parin kuluttua tulen katsomaan.
- Ehkä soitat minulle laulun. - En.
- Etkö? - Lähden huomenna matkalle.
Matkalleko?
Hän on mahtava.
Oletko kunnossa?
Olen.
Mitä teet täällä?
En halunnut pitkittää käyntiäni.
Haluan vain tietää.
Olen onnellinen täällä.
Aiotko lähteä?
- Aion. - Hyvä on.
- Tiedätkö, minne olet matkalla? - En vielä. Pois täältä.
- Jos tarvitset apua... - En tarvitse mitään.
Arvostan kutsua ja toivotan hyvää yötä.
Hyvää yötä.
Ruth.
Tahdon kertoa jotakin.
Tämä on vaivannut minua jonkin aikaa.
Kun olin sairaalassa, -
en juoninut siellä mitään.
Minulla ei ole mitään Bobia vastaan.
Se, mitä tapahtui... Riski on olemassa. Se kuuluu työhöni.
En kanna kaunaa hänelle mistään.
Olen tyytyväinen, että olen elossa.
On ilo tuntea sinut. Jos et olisi, kuka olet -
etkä olisi ollut hänen kanssaan -
ja olisimme silti jotenkin tavanneet, -
tuntisin täysin samoin.
Ymmärrätkö?
Muistatko sen päivän?
Muistan, että minua ammuttiin. Muistan iskun olkapäähäni -
- ja Texasin taivaan. - Näitkö minut?
En.
Kuulitko, mitä sanoin sen jälkeen?
Luin lausuntosi.
Se ei ollut täysin totta.
Minua ei vain vedetty mukaan. Tiesin, mitä tein.
Luulen, että...
Sanottiin paljon asioita, jotka eivät olleet totta.
Teit mitä teit, kuten hänkin.
Mitä ikinä teitkään...
Kun näen sinut tyttäresi kanssa, -
näen vain hyvää.
Ehkä vain petkutan sinua.
Petkutatko?
Odota!
Helvetti. Ammuit minua.
Miksi ammuit minua?
- En ole koskaan edes nähnyt sinua. - Et niin.
Rahastako on kyse?
Sinusta ja tytöstä.
Kaikesta, mitä yritit tehdä.
Aiotko ampua minut?
Älä ajattele, että olen sinulle velkaa.
- Et olekaan. - Olen velkaa vain Bobille.
Tuo ei ole totta.
Olen varastoinut asioita kaiken aikaa.
Istun yöllä ajattelemassa kaikkia asioita, joita haluan sanoa hänelle.
Nyt on niin paljon asioita, etten tiedä, mistä aloittaisin.
Minulla oli vain Sylvie.
En tiennyt, miten kirjoittaisin hänestä.
Miten sellaisesta asiasta edes kirjoitetaan?
Muistan hänen syntymänsä.
Olin peloissani -
ja yritin estää häntä syntymästä, mutta hän syntyi silti.
Kun hänet annettiin syliini, -
tuijotimme vain toisiamme.
Ajattelin, että kuolisin siitä kaikesta rakkaudesta.
Yritin kirjoittaa siitä Bobille, jotta hän tietäisi, millaista se oli, -
mutta en vain löytänyt oikeita sanoja.
Sitten lopetin kirjoittamisen.
Ajattelin, että kertoisin kaiken, kun näen hänet.
Hän kävelisi ovesta sisään. Tietäisin tarkalleen, mitä sanoa, -
ja asiat olisivat ennallaan.
Siksi olen säästänyt jokaisen pienen asian.
En ole nukkunut neljään vuoteen.
Olen väsynyt.
Olen niin pirun väsynyt.
Lepää sitten.
Odotatko kanssani sen aikaa?
Oletko kunnossa?
- Mitä oikein teet? - Aja.
- Ota vain avaimet. - Paina kaasua!
Pysyttele valtatiellä. Kun pääset valtatie 6:lle, käänny oikealle.
Olen vain menossa perheeni luo. Haluan vain päästä kotiin.
Teen niin kuin haluat. Haluan vain päästä heidän luokseen.
Aja vain.
Millainen perhe sinulla on?
Mitä?
Keitä perheeseesi kuuluu? Onko sinulla vaimo ja lapsia?
Ei. Menen tapaamaan vanhempiani.
- Vanhempiasi. Äitiä ja isääkö? - Kyllä.
Mikä sinun nimesi on?
Will.
Onko nimesi Will?
On.
Will, onko sinulla mitään juotavaa?
Ei.
Eikö? Hittolainen.
Vesi tekisi hyvää.
Tarvitseeko sinun mennä sairaalaan tai jotakin?
Ei.
Pysyttele vain valtatiellä. Käänny valtatie 6:lle.
Selvä.
Huomaat kai, että minua on ammuttu.
Eräät miehet tulivat etsimään minua.
He halusivat päättää päiväni.
Joku lähetti heidät, ja he tulivat jostakin -
ja saivat minut.
He saivat minut melko hyvin.
Eivät saaneet tarpeeksi hyvin.
Kerro isällesi, kenelle annoit kyydin tänään.
Kenelle?
Mitä?
Kuka olet?
Laske ase!
Ei hätää.
Muistatko...
Muistatko ensimmäisen homman, jonka teitte minulle?
Sinä ja Freddy.
Se aivan ensimmäinen.
En ikinä tehnyt mitään teille.
Luulitte molemmat olevanne niin kovia.
Olitte pikkupoikia.
Haluan mennä kotiin.
Puhuin Morganin kanssa. Kerroin, miten se tapahtui.
Hanki hänet takaisin langan päähän. En tiedä, kuka teki mitä...
- Onko tekijä tunnistettu? - Ei. On, -
mutta hän oli pelkkä kusipää Burlesonin läheltä. Kuka tietää?
Skerritt lähti typeryksen lailla.
- Vien Ruthin kotiin. - Teddy hoitaa sen.
Minä vien hänet.
Odota tässä.
Kaikki on hyvin.
Kutsun ambulanssin.
Olen odottanut sinua.
Lopeta. Tuo kutittaa.
Luulin, että niille piti laulaa.
Puhu vain.
Kerron sinulle jotakin.
Kerron sinulle tulevaisuudesta.
Tulevaisuudessa olen hyvin vanha mies.
Seison ovensuussa. Olemme talossa.
Se on meidän talomme jossakin kaukana täältä.
Siellä kaikki on vihreää ja aurinko on melkein laskenut.
Seisomme vilkuttamassa jollekulle.
Ehkä se joku olet sinä.
Tulit tapaamaan meitä pitkästä aikaa.
Jos se olet sinä, -
olemme erittäin iloisia nähdessämme sinut.
Hei, kultapieni.
Kerro lisää siitä talosta.
En puhu sinulle.
Se on iso. Ehkä maatila.
Se on vanha. Se on vanhempi kuin me.
Samaan aikaan minusta tuntuu kuin olisin rakentanut sen.
Sitä ei voi tietää.
Sitä ei vain voi tietää.
Tämänkin tekstityksen tarjosi: WWW.DIVXFINLAND.ORG